Ода до Сталiна
|
Эти украинцы мечутся как бездомные
собаки по всему свету, но карающая рука
пролетариата всюду настигнет их...
З промови Сталіна
Писали всі тобі і не жаліли рим,
То й ми напишемо, як Рильський той Максим,
І розквитаємось за давню нагороду -
За "баланду" тюремну...
Отже, пишем оду!..
О Йосипе! - не так,
О Йосипе кривавий!!
І ще не так. Ах, Боже мій,- словник!..
Гай-гай, нема епітета,- один десь був і зник,
Перевела одописальників орава,-
В запамороченні взяла
І перевела
Стерв'ятника в "орла".
І от тепер не знаю,- як почати?
Ах, як тебе, найбільший, звеличати?
Як найгідніше розпочати оду -
Цю оду - ось цю відповідь народу
Того, що "мечеться, бездомний..." - і так далі,
Чи в шалі, чи в запалі, а чи в сказі...
Ну, словом,- історично бовкнув
в істеричнім шалі.
О Музо бідная моя! Ти все перенесла,
Босенька мрійнице, дикунко непокірна!
Марудна штука то - писати про "орла",
Але всміхнися й будь до краю вірна,
Як вірною була в розвагах і в бою,
В чекістськім пеклі і у "соцраю";
Скажений той "орел" занадто щось реве -
Він все життя нам не дає спокою:
Женеться
за тобою,
за босенькою
такою...
Як дожене - напевно розірве.
Та ти смієшся дзвінко, як мала.
От так? - І не лякаєшся "орла"?
Безжурна ти і непоправна зроду!
Пройшла Сибір, пройшла "вогонь і воду",
І ще збираєшся пройти...
Та він це добре зна,
Того й реве, аж світом йде луна,
Що не спитали в нього й не спитаєм броду.
Але...
Тут крапка.
Отже - пишем оду.
О Йосипе... Усі епітети юрбою
Зійшлись і товпляться, та гідного нема.
Нема. У людській мові їх нема,
Геть бліднуть всі слова перед тобою.
Ти все перевершив,
і всіх ти перегнав,
І все переступив,
і всіх переплював,
О дум володарю!!. Як той чиряк на тілі.
О Цезарю - Отреп'єв - Джугашвілі!
Але - стривай. Це хто там так волає?
Ага, династія "Второво Ніколая!"
Династія "К р и в а в о г о". Чого він там ячить?
Чого лепече, мов дитя, той Ніколай? А цить...
Резон! Ура! Диктаторе, приймай:
Чоло схиляє імператор Ніколай
Перед тобою. Він навколюшки стає
І титул свій тобі передає.
Осанна, о істото злая!
О перший лицарю Второво Ніколая!
О генію! О самодержцю величавий!
О Йосипе КРИВАВИЙ - плюс - КРИВАВИЙ!
Микілка був лиш немовля перед тобою,
ТИ велетень, ТИ все в крові втопив.
ТИ сотворив добу, відкрив її й закрив,
І зватимуть її кривавою добою,
Твоєю тобто.
Прогримиш на всі віки й держави,
О Йосипе КРИВАВИЙ - плюс - КРИВАВИЙ,
Але не думай, шо ми "злі, як пси" -
Ти любиш ордени,- будь ласка, НА Й НОСИ:
Я хочу придобритися, щоби не був ти лютий,
І орден видаю
"С К У Р А Т О В А М А Л Ю Т И".
Носи його на втіху і на славу,
О Йосипе КРИВАВИЙ - плюс - КРИВАВИЙ.
Карпати 1944 р.
Іван Багряний (1906 - 1963)
Биография
|
P.S.
Іва́н Лозов'яга - так звался тот паренёк с Харьковщины до того, как в 1925(!) году вышел из комсомола и занялся литературой. Иван Багряный - так отныне будут звать будущего номинанта на Нобелевскую премию по литературе.
Поэт и прозаик, Иван был активным участником разных литературных обществ - и это когда ему едва минуло двадцать лет. Свой первых срок (с дальнейшей ссылкой на Дальний Восток) - «за контр-революционную агитацию» - он получил в 1932 году. В 1938 году Харьковское НКВД снова впомнило о нём. Хотя в это время уже применялись самые страшные методы допросов, но следствию так и не удалось выбить из поэта какие-либо признания, и, ограничившись упоминанием о его бывших «грехах», Ивана отпустили.
С началом немецкого вторжения Иван Багряный ушёл в украинское подполье. Галичина, Загреб, Бавария. Это страшное время - наверное, пик расцвета его таланта. То, что он писал, уже живя в послевоенной ФРГ, мне не показалось…
Иван Багряный был человеком страстным, можно сказать - бескомпромисным. Не каждый уничтожит свой роман, разочаровавшись в его главных (реальных) героях. Главное же (а также очень редкое в ту пору) то, что поэт не только выжил, но и сам стремил свой жизненный путь! Рабом он не был.
|
|